полемічно про історію
07/09/2005 | толя дейнека
нижченаведений текст був написаний і лежить у підвалах сусіднього форуму, як репліка в обговоренні. Але я взяв на себе сміливість, виставити його сюди, ніби по темі
, може кому буде цікаво переглянути. Специфіка жанру сприяла певному полемічному загостренню теми, щось підкреслено, і точно не всі чинники згадані, тому заздалегідь прошу вибачити.
отже, навожу як є
---
історія є прикладною наукою.
Типова варта задача полягає в тому що деякий ясновельможний пан викликає ніби історика і вимагає довести, що ті зелені пагорби (острови, багата провінція, тощо) є його споконвічною територією, бо в нього бач виник конфлікт з сусіднім паном-братаном. Тут для історика настає час істини. Або - якщо не подужає більш-менш елегантно переконати-довести, щоб замовник виглядав конкретно - він відправляється мести вулиці чи в кращому для себе випадку буде вічним підмастер'ям в іншого "історика". Або, якщо з завданням впорається, - набуде певного авторитету в серйозних пацанів і власне честь називатися "істориком". З контролем над штатами підмастер'я, архівами, науковими виданнями, - і правом обідати у передпокоях.
Власне, як видно, при вирішенні такої задачі важлива лише ефективність, а зовсім не так звана "істина" чи "правда". Себто, "історик" може у вільний час корписатися над папірцями, які нікого не хвилюють, його справа - але в зазначений час вийди й покажи, за що ти, розумнику, маєш кусень хліба на обід. Або-або. Якщо якийсь папірець процитуєш доречно - шана тобі, історику, якщо якийсь незручний аркуш опиниться у смітнику -
ніхто тобі слова не скаже.
Інші типові задачі.
- Покажи но, друже, що моя династія (нарід, релігія) є найдревнішими, найшанованішими.
- Зафіксуй-но у своїх анналах, що не ми з молодими офіцерами щойно придушили цього невдаху-царя, в трупа якого ще не остигди ноги.
Знов таки, цікавить лише ефективність, а не так звана "істина". На практиці в історика можуть виникнути суміжні задачі - скажімо прибрати незручних свідків, чи спалити непотрібну бібліотеку. Тут пацани замовники можуть помогти, од того взаємні почуття лише міцнітимуть.
Як бачимо, основними замовниками є персонажі з психологічним типом патологічних вбивць, як то Гітлер, Сталін, Черчиль або Трумен..
В не екстремальні часи, щоб історик не байдикував, йому ставиться задача: "А напишино, розумнико, якогось благородного історичного чтива для виховання мого лобураки недоросля". Знов таки, писати таке чтиво, як правило з наперед потрібними висновками - справа, яка має побічне відношення до так званої "істини". Напрягатися не обов'язково.
Крім серйозних пацанів, які час від часу потребують у делікатних обставинах бути "історично конкретними", по суті інших замовників в істориків нема. Принаймні, ніхто їх не буде утримувати. Тобто, історики, або скоріше, їхні підмастер'я у вільний час можуть вишукувати в архівах якісь свідчення, з'ясловувати якісь дрібні деталі, і це публікуватиметься у спеціалізованих виданнях для вузьких кіл. Але це буде лише фізкультурними вправами для підтримки тонуса. В офіційну публічну історію і підручники потрапить тільки те, що санкціоновано і замолено конкретними пацанами.
При чому тут "обріхування історії"? Сама лише технологія..
А як показують останні події, наприклад "11 вересня", повертати догори дном цілком можна не тількі старі заплісневілі події, а й події у ритмі прямого телеефіру.
![:)](/arch/icons/icon7.gif)
отже, навожу як є
---
історія є прикладною наукою.
Типова варта задача полягає в тому що деякий ясновельможний пан викликає ніби історика і вимагає довести, що ті зелені пагорби (острови, багата провінція, тощо) є його споконвічною територією, бо в нього бач виник конфлікт з сусіднім паном-братаном. Тут для історика настає час істини. Або - якщо не подужає більш-менш елегантно переконати-довести, щоб замовник виглядав конкретно - він відправляється мести вулиці чи в кращому для себе випадку буде вічним підмастер'ям в іншого "історика". Або, якщо з завданням впорається, - набуде певного авторитету в серйозних пацанів і власне честь називатися "істориком". З контролем над штатами підмастер'я, архівами, науковими виданнями, - і правом обідати у передпокоях.
Власне, як видно, при вирішенні такої задачі важлива лише ефективність, а зовсім не так звана "істина" чи "правда". Себто, "історик" може у вільний час корписатися над папірцями, які нікого не хвилюють, його справа - але в зазначений час вийди й покажи, за що ти, розумнику, маєш кусень хліба на обід. Або-або. Якщо якийсь папірець процитуєш доречно - шана тобі, історику, якщо якийсь незручний аркуш опиниться у смітнику -
![:)](/arch/icons/icon7.gif)
Інші типові задачі.
- Покажи но, друже, що моя династія (нарід, релігія) є найдревнішими, найшанованішими.
- Зафіксуй-но у своїх анналах, що не ми з молодими офіцерами щойно придушили цього невдаху-царя, в трупа якого ще не остигди ноги.
Знов таки, цікавить лише ефективність, а не так звана "істина". На практиці в історика можуть виникнути суміжні задачі - скажімо прибрати незручних свідків, чи спалити непотрібну бібліотеку. Тут пацани замовники можуть помогти, од того взаємні почуття лише міцнітимуть.
Як бачимо, основними замовниками є персонажі з психологічним типом патологічних вбивць, як то Гітлер, Сталін, Черчиль або Трумен..
В не екстремальні часи, щоб історик не байдикував, йому ставиться задача: "А напишино, розумнико, якогось благородного історичного чтива для виховання мого лобураки недоросля". Знов таки, писати таке чтиво, як правило з наперед потрібними висновками - справа, яка має побічне відношення до так званої "істини". Напрягатися не обов'язково.
Крім серйозних пацанів, які час від часу потребують у делікатних обставинах бути "історично конкретними", по суті інших замовників в істориків нема. Принаймні, ніхто їх не буде утримувати. Тобто, історики, або скоріше, їхні підмастер'я у вільний час можуть вишукувати в архівах якісь свідчення, з'ясловувати якісь дрібні деталі, і це публікуватиметься у спеціалізованих виданнях для вузьких кіл. Але це буде лише фізкультурними вправами для підтримки тонуса. В офіційну публічну історію і підручники потрапить тільки те, що санкціоновано і замолено конкретними пацанами.
При чому тут "обріхування історії"? Сама лише технологія..
А як показують останні події, наприклад "11 вересня", повертати догори дном цілком можна не тількі старі заплісневілі події, а й події у ритмі прямого телеефіру.
Відповіді
2005.07.09 | Мірко
Re: полемічно про історію
Нічого надзвичайного. Американці кажуть що історію пишуть переможці, і нагадують що це "his story" (його казка). Наймудріший погляд на це то слова Генрі Форда - "history is bunk" (історія це брехня). Генрі сам цікавився історією, але не політичною - а побутовою. Не писав книжок, але розпочав прекрасний музей побутової / технічної історії, - Henry Ford Museum, у Dearborn.2005.07.09 | Максим Є.
Глибоко помиляєтесь.
Глибоко помиляєтесь. Історія - наука. Наука не природнича, але гуманітарна. Наука зі своїм методом, предметом дослідження та практикою. Але поруч з цією науковою історією знаходить собі місце дидактична історіографія, спрямована на те, про що Ви написали. Так само поруч з астрономією існує астрологія, поруч з хімією - алхімія, поруч з фізикою - парафізика. І аналогія навіть повніша. Як всі ці ал- та пара- науки передували власне наукам, так і дидактична історіографія передувала науковій історії.Так сталося, що основна увага в шкільній системі колишнього СРСР та теперішньої України була до природничих наук, тим не менш, паранауки розквітають і кожна друга газета передруковує гороскопи, але нікому не спаде на думку підозрювати їх науковість. Коли ж необізнаний читає в газеті дидактичну або ідеологічну статтю на історичну тему, то вважає це за наукову історію. Але це помилка, до науки такі статті мають відношення не більше за гороскопи.
Втім, моє повідомлення викликане не бажанням проповідувати, але порекомендувати звернутися до спеціальної літератури.
Почніть з класичної праці Колінгвуда. Ідея історії.
http://litopys.org.ua/colin/colin.htm
Тут поруч з філософією історії викладений шлях Історії з найдавніших праць до появи на початку XX-го століття сучасної наукової дисципліни.